U današnje vreme, teško je održati i negovati prave vrednosti, ostati dosledan istim. Međutim, nije nemoguće. U jedinstvu, prvenstveno s Bogom i sa samim sobom, mi ostvarujemo i jedinstvo sa svojim bližnjim. Sve dok znamo ko smo, odakle smo i kuda treba da idemo, na putu svetosavlja, zajedno ćemo otkloniti sve prepreke. Uprkos svim vekovnim borbama i iskušenjima, srpsko zajedništvo je ostalo celovito i nepokolebljivo jedinstveno, glavna je poruka vladike Stefana.
U razgovoru za Srpski telegraf vikar patrijarha Porfirija i starešina Hrama Svetog Save govorio je o svim aktuelnim temama.
* Kako gledate na napade na nečiju porodicu, bez obzira na to o kome je reč, kada nečijem detetu žele da se raspada od raka?
– Nije dobro što se pridaje značaj ljudima koji su spremni da govore i pišu takve grozne stvari. Ali kada već takve poruke izlaze u javnost, izazivajući nemir i strah kod ljudi, onda je obaveza medija da na pravilan način izvrše uticaj i osude takvo ponašanje. Pitanje je zašto se ljudi tako ponašaju. Da li je moguće da su toliko loši, da smo vaspitali takvu generaciju ljudi? Uveren sam da to nije prava slika našeg društva i niko ne treba da se plaši jer ne može zlo pobediti dobro. Dobro činiti i dobrom se nadati i onda i da se i mi nadamo da će, između ostalog, i veronauka doprineti boljim međuljudskim odnosima i kvalitetnijem životu.
Patrijarh brzo dobio podršku
* Blisko sarađujete s patrijarhom Porfirijem.
– Kao vikar Njegove svetosti, naravno da sam tu da pomognem sve što treba. Još mi je draže što je naš patrijarh monaholjubiv čovek, otvoren za komunikaciju, spreman da se suoči sa svim izazovima ovog vremena. Za vrlo kratko vreme ta njegova neposrednost zadobila je podršku velikog broja ljudi, među kojima ima i onih koji dosad nisu imali veze sa Crkvom.
* Pitanje Kosova za Crkvu ima samo jedan odgovor.
* Koji odgovor može država da ponudi ako realno sagledamo situaciju?
– Pre svega, dobro je što je rukovodstvo naše države realno i što shvata u kakvoj teškoj situaciji se nalazimo. Ta teška situacija ne znači predaju, već traženje najboljih mogućih odgovora. Dešavalo se da najbolji deo našeg društva, mladi, intelektualci, pa i pojedini velikodostojnici, iznošenjem stavova dodatno otežavaju situaciju na Kosovu. Zato je odgovor države obnova svetinja, podrška rastu porodice, ekonomski rast, ulaganje u sport i vaspitanje. Da smo sve to činili devedesetih, da se nismo iseljavali, situacija bi danas bila daleko povoljnija za nas. Najveća mi je radost kada čujem da se porodice vraćaju u Srbiju. Zato pored onoga “Dogodine u Prizrenu” važno je reći i “Do godine i u Srbiji”. Samo u jakoj Srbiji Kosovo će biti ono polje na kom se svaka bitka završava pobedom.
Spasavanje sportiste iz Tise * Poznajete ga godinama, možete li da ispričate nešto što javnost dosad nije čula ili nije znala o patrijarhu? - Veoma interesantan događaj koji mi je ispričao sam patrijarh desio se na zaleđenoj Tisi, po kojoj je šetao sa čuvenim sportistom rodom iz Crne Gore. Tom prilikom je led ispod njih iznenada pukao i oni su se našli u ledenoj reci. Pošto je tadašnji iguman koviljski odrastao na Tisi, on se vrlo lako izvukao i svu pažnju obratio na spasavanje sportiste. Videvši da se sportista uspaničio i da je pred sobom lomio led, pokušavajući da se izvuče, iguman ga je smirivao. Rekao mu je: "Čoveče, slušaj me, ako tako nastaviš, utopićeš se!" Sportista mu je odgovorio: "Meni je čast da umrem s takvim čovekom." Cilj ove patrijarhove priče je bio da posvedoči spremnost tog mladog čoveka iz Crne Gore da strada za ono što je sveto, u ovom slučaju - za igumana. Iz svoje skromnosti patrijarh je rekao da nije svet Porfirije nego iguman. A, u stvari, to govori da su i Porfirije i sportista sveti.
* Uzavrela je atmosfera u Crnoj Gori pred ustoličenje vladike Joanikija, koje je zakazano za 5. septembar.
– Kao što je Kosovo srce naše, tako je i Crna Gora naša žila kucavica. Žao mi je što prolazimo kroz sve ovo danas, ali mislim da će se vrlo brzo razrešiti sve. Dosta vremena sam proveo dole i ono što Crnu Goru čini posebnom, ono što je zaista izdvaja, jesu ljudi koji žive tamo. To su verujući ljudi, dosledni korenima, svetosavlju, i to mnogo više od drugih. To je njena najveća snaga i njen najbrižniji čuvar, a ujedno i razlog zašto se ustalo protiv takve Crne Gore.
* Krivokapić, koji je na vlast došao na krilima naroda koji se borio da sačuva svetinje u Crnoj Gori, sada ne želi da dođe na ustoličenje. Nije li to licemerje?
– Da li će gospodin Krivokapić biti na ustoličenju ili ne, to je pitanje za njega. Verujem da će učiniti ono što je najbolje za političku situaciju u kojoj se on nalazi i to potpuno razumem. Ali da se u 21. veku na Cetinju ne može dostojno organizovati tako važan događaj, kao što je ustoličenje mitropolita, e to ne mogu da razumem. Pet godina sam živeo na Cetinju i, pored svih iskušenja, znam da Cetinjani nikada ne bi uradili nešto što nije dostojno čojstva. I zato na Cetinje idemo svi da se zajedno pomolimo za sve ljude dobre volje i sve one koji su živote dali za svoju veru.
Sa Putinom kao sa starim znancem
* Imali ste priliku da razgovarate sa Putinom.
– Duhovna akademija u Moskvi. Dežurni vaspitač čita preporuku patrijarha Alekseja da se na predstojećim izborima glasa za Vladimira Vladimiroviča Putina. Bio sam mlad i nisam razumeo o čemu se radi. Ali sam počeo da pratim lik i delo Vladimira Putina. Gledajući ga u emisijama, gostovanjima, shvatio sam da je jako spontan čovek i nekako mi je postao blizak. Kada je došao kod nas, razgovarao sam s njim kao sa nekim starim znancem i on je to vrlo rado prihvatio. Bilo je zadovoljstvo razgovarati s njim i to više puta.
A jednom i o nekom delikatnom pitanju koje je blaženopočivši patrijarh Irinej tražio da ga pitam. On je tada vrlo otvoreno i iskreno dao odgovor koji je za našeg patrijarha bila velika uteha. Tada je Vladimir Vladimirovič Putin pokazao da je veliki prijatelj srpskog naroda, ali interesi velikih zemalja mogu nekada za nas, manje zemlje, narode, da budu kobni. Zato je važno da razumemo vreme u kom živimo i da Gospod šalje ljude koji su najbolji za to.
* Radovi na hramu se privode kraju.
– Hram Svetog Save je naša zavetna svetinja, pečat našeg svetosavlja i sveg našeg bitisanja. Nekako mi bude uvek pomalo žao što, uprkos svim poznatim činjenicama, svom pisanju, istraživanju, objavama, informacijama u javnosti, to uvek bude nekako nedovoljno, nedorečeno ili premalo.
Nemoguće je opisati sve ove godine truda, rada i zajedništva, svu tu uloženu energiju i ljubav svih koji su na bilo koji način učestvovali i učestvuju u samoj izgradnji hrama. Svako od nas je tu utkao svoj najbolji delić sebe i to se oseti i vidi već na prvom koraku pri ulasku u hram. Približava se i dan osvećenja i, verujte, to će biti istorijski trenutak u bilo kom pogledu za svakog od nas.
* U hramu postoji ikona za koju kažete da bi trebalo svaki Srbin da je vidi.
– U hramu se nalaze četiri velike ikone posvećene Svetom Savi. Jedna od njih je “Mirenje braće”, gde Sveti Sava nad moštima Svetoga Simeona miri svoju braću Stefana i Vukana. Rezultat tog mirenja je procvat tadašnje Srbije. Zato je važno da se mi mirimo jedni s drugima, a takođe da se pred tom ikonom i izmirimo sami sa sobom. Nadam se da će to naše pomirenje otvoriti novu, dobru stranicu u našoj istoriji.